Kaksi vuosikymmentä on kulunut molempien lajien synnystä.
Sota on alkanut.
Viktor kasvatti armeijansa kokoa luomalla ison joukon vampyyreja -
suojelemaan heitä ihmissusien ensimmäistä klaania vastaan.
Ilkeää ja tartuttavaa rotua, joka ei voinut ottaa enää ihmismuotoa.
Kunnes poika syntyi.
Lucian.
Vaikka Viktorin sielun jokainen säie kehotti tappamaan lapsen, -
hän ei tehnyt sitä.
Vuosien saatossa poika kasvoi.
Hänellä oli voimat ja keskittymiskyky, jotka aiemmilta puuttuivat.
Mitä luulet, Sonja? Pitäisikö tehdä useampia?
- Useampia häntäkö? - Hänenkaltaisiaan.
Lucian on aina rotunsa ensimmäinen. Ensimmäinen lycaneista.
Viktor hyödynsi Lucianin tartuttavaa verta.
Hän käytti hyväkseen lapsen janoa.
Käänsi sen lasta vastaan, kun hänet pakotettiin ruokailemaan ihmisistä, Viktorin orjista.
Menkää sisään!
Sen sijaan hän loi uuden kuolemattomien rodun, -
lycanit, jotka olivat ihmissusia, mutta myös ihmisiä.
Tämä uusi rotu voitiin vanhoista poiketen orjuuttaa -
ja valjastaa vartioimaan herrojaan päiväsaikaan.
Tai niin ainakin Viktor kauan sitten kuvitteli.
Ajastanut Pihlaja
Aateliset ovat järkyttyneitä, herrani. Williamin vitsausta ei ole pysäytetty.
- Ihmissudet ovat tappaneet heidän orjiaan. - Ihmisetkö järkyttyneitä?
Tannis, merkitse muistiin, miten tuskallista se on minulle.
- Heidän orjansa merkitsevät meille hopeaa. - Riittää!
Enkö ole kymmenkertaistanut omaisuuttamme Marcuksen ja Amelian käytyä levolleen?
Hoidamme ihmissudet, kuten olemme aina hoitaneet.
Ammu!
Sulkekaa portti!
Eikö sepällä ole parempaa tekemistä kuin leikkiä sota-aseilla?
Tee itsesi ainakin hyödylliseksi.
Osoita hieman kiitollisuutta hänelle, joka pelasti henkesi, Sonja.
En tarvinnut pelastamista.
Kerrohan, Lucian, painaako sydäntäsi surmata lajitovereitasi?
Ei paina. Ne ovat tyhmiä petoja, herrani, eivät veljiäni.
- Niinkö? - Isä.
Olet kunniaksi lajillesi. Tiedätkö, miten olet sitä jatkossakin?
Pidä katseesi maassa.
Hankkiudu tuosta eroon.
Neuvosto kaipasi sinua kovin.
Aikaani tarvitaan muuallakin, kuten tiedät.
Toivottavasti nautit pienestä kuutamoratsastuksestasi.
- Olin partioimassa. - Niskoittelit.
Käskin pysyä muurien sisäpuolella. Isä ei voi jättää huomioimatta tuollaisia riskejä.
Jätä sudet kuolemanjakajille.
- Miksi riskini olisi yhtään heidän riskiään suurempi? - He eivät ole tyttäriäni.
Eivätkä he ole neuvoston jäseniä kuten sinä.
Eräänä päivänä sinusta tulee vanhin. Se on synnyinoikeutesi.
Sonja, neuvostossa ajatellaan sinusta hyvää, -
mutta se on katoavaista. He väsyvät leikkeihisi ja poissaoloihisi.
Metsän vaarat eivät ole yhtään suurempia kuin neuvostosalin vaarat.
Opit, että poliittinen tanssi on armotonta ja viekasta.
Ennen kaikkea opit olemaan uskollinen perheellesi.
Minulle.
Ilman keskinäistä uskollisuutta -
emme ole ovellamme olevia petoja parempia.
Lycan!
Ei lepoa, senkin koira!
- Riittää. - Kehtaatko nostaa kätesi minua vastaan?
- Sanoin, että riittää. - Niinkö herran koira sanoo?
Et ole ikuisesti hänen suosikkinsa. Kun lankeat, minä olen paikalla.
Toivotaan niin.
Mitä te tuijotatte? Menkää takaisin töihin!
Käsiteltävä asia on yksinkertainen: olemme hyökkäyksen kohteena.
Kuusi kertaa kolmen viikon aikana Williamin lajitoverit ovat päässeet muureillemme.
Millainen sekasorto siitä syntyisi, jos edes yksi pääsisi läpi?
Pelkosi on turhaa, Coloman. Eikö kuolemattomien armeija suojaa meitä?
Suojaa loistavasti, herrani, mutta se ei suojaa aatelisia.
Kuten olen osoittanut, he ovat ruoho, jolla laidunnamme.
Ellemme pysty suojelemaan ihmisiämme, näytämme heikoilta.
Miten sinä osoittaisit voimaa?
Päivävartijamme voisivat partioida päivisin kuten kuolemanjakajamme öisin.
Lycanitko partioisivat muurien ulkopuolella? Oletko tullut hulluksi?
Ne ovat syntyneet pedoista, eikä sitä tosiasiaa voi jalostaa pois.
Teidän pelkonne tästä asiasta taitavat olla turhia.
Voimme luoda etuoikeutetun luokan lycaneita. Antaa heille isompia annoksia ja paremmat tilat.
Asettaa johtajaksi sellaisen, johon luotamme.
Kenties lemmikkinne, Lucianin. Hänet, joka pelasti tyttärenne hengen tänään.
Itse asiassa minusta meidän pitäisi kuulla tytärtänne tässä asiassa.
- Häntä näköjään kaivataan muualla. - Etsi hänet.
Otan ehdotuksesi -
- harkittavaksi. - Kiitos, herrani.
Olisi ilahduttavaa voida vakuuttaa huomenna saapuville aatelisille, -
että ajattelemme heidän parastaan.
Liikettä!
Arvon rouva?
Onko se totta, ettet tunne mitään tappaessasi susia?
Ne ovat vain eläimiä, jotka eivät kykene ajattelemaan tai tuntemaan.
Joten miksi minun pitäisi tuntea mitään niiden puolesta?
Sonja, jos lähden täältä, tulisitko mukaani?
Lähdet?
Älä sano, äläkä edes ajattele noin. He metsästäisivät ja leimaisivat sinut kuten muutkin.
Eivät, jos voisin poistaa tämän. Katso.
Tein tämän. Tämä on vapauteni.
Lucian, lupaa, ettet käytä sitä.
- Ole kiltti. - Tuoko on vastauksesi? Etkö lähde mukaani?
Haluatko minun jäävän tänne vuoksesi? Elämään kuin eläin?
Lucian.
Vampyyrina ja lycanina olemme molemmat Corvinuksen lapsia.
Silti minun perheeni elää orjina.
Käytän tätä avainta ja lähden täältä.
Mutta en voi enää ikinä olla ilman sinua.
- Onko tyttärestäni tietoa? - Hän on hyvin uhmakas.
Hän kieltäytyy tapaamasta minua eikä avaa oveaan.
Miksi nuoret ovat niin sokeita? Miksi hän vaarantaa paikkansa neuvostossa?
En osaa kuvitellakaan.
Meidän täytyy valmistautua, herrani. Aateliset ovat tulossa.
Se on terävä. Yksikään susi ei selviä siitä.
Valmistelkaa hevoset.
- Anna jonkun muun mennä. - Miksi?
Jätettyäni sinut viime yönä... Anna vain jonkun muun mennä.
Jos et ole sitä huomannut, seppä, olen varsin kykenevä huolehtimaan itsestäni.
Sitä paitsi voit katsoa perääni muurilta.
Lady Sonja, isänne käski teidän jäädä tänne.
Aion saattaa vieraamme turvallisesti portin läpi.
- Porttimestari! - Tämä ei ollut pyyntö.
- Isänne on hallitsija. - Siitä hän jaksaa muistuttaa jatkuvasti.
Ole varovainen, seppä, etteivät silmäsi paljasta salaisuuttasi.
Rauhassa.
Sulje se, lapsukainen.
Muotoon!
Ei. Viekää miehenne ulos heti!
Rauhoitu, poika. Liekasi on liian kireällä.
- Astu kauemmas! - Niitä on liian paljon. Siitä tulee verilöyly!
Pysäyttäkää hänet!
Rauhoittukaa!
Dimitri!
Lucian!
Sonja!
Lucian, ei!
Ei! Lopettakaa!
Hän teki sen pelastaakseen minut.
Enkö olekin herra talossani?
- Tiedät, ettet saa poistaa kahlettasi. - Tiedän.
Silti rikoit lakiani, vaikka annoin sinulle elämäsi.
Etuoikeutettu elämäsi on ohi, orja.
- Isä, anna hänen olla. Sanoin, että... - Pidä kielesi kurissa!
Olet uhmannut minua viimeisen kerran.
Viekää tyttäreni pois!
Polttakaa kaikki ruumiit.
Kauluksen poistamisesta 30 raipaniskua!
Loukkasit minua petturuudellasi, lycan.
Olit minulle kuin poika.
- Annoin sinulle elämäsi. - Annoit minulle kahleet.
Olisin luullut, että kaikkien näiden vuosien jälkeen olisit tiennyt, -
että et voi saada yhtä ilman toista.
Tehkää se.
Sanoinhan olevani paikalla, kun lankeat.
- Mitä? - Lopettakaa tämä.
- Hän on yksi suojelijoistamme. - He ovat itsekin vain petoja.
- Tämä voi lietsoa muita. - Sama se. Pelkäätkö niitä?
Usko pois, rankaisematta jättäminen johtaisi pahempaan.
Näetkö nyt, Coloman? Olisit luottanut niihin muurien ulkopuolella.
Minun laskujeni mukaan tuo oli 21.
Jatkakaa.
Hiton löyhkä.
Pysy kaukana hänestä, tai he rankaisevat sinuakin.
Huolesi Lucianista oli liikuttavaa.
- Hän on orja. - Hän oli juuri pelastanut henkeni.
Etkö juuri sinä käskenyt minun osoittaa hieman kiitollisuutta?
Entä sinä? Etkö ole kiitollinen hänelle, joka pelasti tyttäresi hengen?
Olen täynnä kiitollisuutta. Se, että hän elää, osoittaa kiitollisuuteni.
Muussa tapauksessa olisin syöttänyt hänet paloina lajitovereilleen.
Vapautetaanko hänet nyt, kun hänen rangaistuksensa on ohi?
Vapautetaan? Arvostelukykysi on hämärtynyt, Sonja.
Emme säilytä järjestystä tunteilemalla. Lucian ei saanut irrottaa kaulustaan, mutta hän teki niin.
Oli syy kuinka hyvä tahansa.
Hän pysyy vankilassa.
Varoittavana esimerkkinä.
Janosh ja muut aateliset saapuvat pian.
Läsnäoloasi edellytetään.
Näin, mitä teit.
Hyvin urheaa ihmiseltä.
Oletko kohdannut niitä aiemmin?
Vain tarinoissa.
- Etkö pelännyt niitä? - Pelkäsin, -
- mutta halusin jäädä henkiin. - Pelkäätkö minua?
- Pelkään. - Älä suotta.
Minä en pure.
Kovin paljon.
- Olet samanlainen kuin ne. - En ole.
Olen lycan, mutta en niiden kaltainen. Ne, joita vastaan taistelit, olivat eläimiä.
Williamin jälkeläisiä. Puhdasverisiä, jos niin haluat sanoa.
Niissä ei ole jälkeäkään ihmisyydestä. Ne ovat raakoja ja järjettömiä petoja.
- Kuten on kerrottu. - Näin sinut.
- Ne tottelivat sinua. - Niin.
Niin tottelivat.
- Sinun ei pitäisi olla täällä. - Minun oli pakko tulla.
- Olen pahoillani, rakkaani. Selkäsi... - Olen kunnossa.
- Tämä on minun vikani. Jos en olisi lähtenyt... - Silloin et olisi oma itsesi.
Tämä ei ole sinun vikasi.
- En voi jäädä tänne. Minun täytyy lähteä. - Isäni vahtii sinua entistä tarkemmin.
Eikö kuolemanjakajissasi ole ketään, johon voit luottaa?
Valitettavasti he ovat uskollisempia isälleni kuin minulle.
- Entä Tannis? - Häneen ei voi luottaa!
Ei, Tannis tietää meistä.
- Miten? - En tiedä, mutta jos hän ei ole kertonut isällesi, hän haluaa jotain.
Sonja, selvitä mitä.
Tuokaa heidät sisään.
Janosh!
Etkö omista tämän seudun suurimman hopeakaivoksen?
Se on vallattu, herrani.
Työläisemme saivat tartunnan ja muuttuivat pedoiksi.
Hyvin valitettavaa ja kallista.
Puolet kaivoksesi oikeuksista saattaisi kattaa kulut avustamme.
Avustanne? Näimme kaikki tulipalot matkallamme tänne.
Olemme kuulleet paroni Covashan ja hänen perheensä kohtalosta.
Sudet vaanivat teidänkin ovellanne, joten miksi maksaisin veroa, -
kun ette voi suojella edes omaa kotianne?
Olette jo lähes imeneet minut kuiviin. Olemme kaikki kuulleet tarinat.
Katsokaa hänen silmiään! Tarinat ovat tosia!
Tämä paikka on kirottu!
He eivät ole sen enempää ihmisiä kuin maillemme hyökkäävät paholaiset.
Jos pidät meitä paholaisina, voit olla varma, että tuttu on tuntematonta parempi.
- Päästä minut. - Mielelläni.
Haluaako joku muu tulla kuulluksi?
- Tässä. - Tuokaa ruoka näille saastaisille elukoille.
Tässä on.
Kuin koiria.
Emme ole eläimiä.
Haluatteko olla heille viihdettä ja leikkikaluja?
Lemmikkejä, jotka luimistelevat heidän ruoskansa edessä -
ja tappelevat keskenään?
Tätäkö te haluatte?
Olen elänyt koko elämäni heidän sääntöjensä mukaan.
Suojelin ja kadehdin heitä, mutta miksi?
Siksikö, että minua kohdeltaisiin kuin eläintä?
Emme ole eläimiä!
Meillä on vaihtoehto!
Voimme valita olevamme enemmän kuin tätä!
Voimme olla orjia tai voimme olla lycaneita!
Aamu koittaa, lapseni.
- On aika jättää tämä hirveä yö taaksemme. - Ilomielin.
Edessä on vaikeita päätöksiä. Haluaisin apuasi yhdessä niistä.
Tietysti, isä.
Kun Lucian on poissa, meidän täytyy nimetä uusi lycan hänen tilalleen.
- Poissa? - Coloman pelkää, että hän lietsoo muita.
Meidän täytyy hävittää hänet.
Tuo on hankala asia.
Hän on ollut luonamme niin kauan.
Kenties Gyorg tai Thrasos.
He olisivat luotettavia.
Loistavia ehdotuksia.
Harkitsen heitä vakavasti.
Lapseni, sinä olet arvokkain asia sydämessäni.
Mitä olet kertonut isälleni?
- Mitä olet kertonut? - En mitään.
- Miksi? - Miksi mitä?
Mikset ole kertonut hänelle mitään?
Ottaisiko isäsi ilolla vastaan uutisen, -
että hänen rakas tyttärensä tapailee lycania?
Hän ei ole kuuluisa kiitollisuudestaan.
En ole vielä sellaisessa asemassa, että voisin käyttää tätä hyödykseni.
Hyödyksesi miten?
- Neuvostopaikkoja on 12. - Emmekä me kuole usein.
- Valitettavasti emme. - Entä jos vain luovuttaisin paikkani sinulle?
- Miksi tekisit sen? - Osaatko pitää salaisuuden?
Tarvitsen vastapalvelukseksi jotain.
Mitä he haluavat?
Kaksi minuuttia. Pidempi aika olisi liian vaarallista.
Olen pahoillani. Ei ollut muuta keinoa.
- Entä Tannis? - Olit oikeassa.
Hän auttaa meitä saadakseen paikan neuvostossa.
- Eikä isäsi tiedä asiasta mitään? - Ei, olen varma siitä.
- Toivottavasti tämä onnistuu. - Sen täytyy.
- Muutama muu lähtee mukaan. Sabas, Xristo ja ihminen nimeltä Raze. - Lucian, ei ole aikaa!
Isäni tapattaa sinut huomenna muodonmuutosten jälkeen.
Sinun on lähdettävä aamunkoitteessa.
- Entä sinä? - Tärkeintä on, että pysyt hengissä.
Paras mahdollisuutesi on Viktorin ja kuolemanjakajien nukkuessa.
- Olen isäni vierellä sinun lähtiessäsi. - Pitäkää kiirettä.
Jos tämä toimii, tapaan sinut kolmen päivän päästä auringonlaskun jälkeen.
Joen rannalla on aukea, tapaan sinut siellä.
- Entä jos tämä ei toimi? - Tapaan sinut aukealla.
Seinää vasten.
- Ulos. - Eläimet.
Sinä! Tule takaisin.
Ole urhea, ihminen.
Tiedätkö, mikä ongelmasi on?
Et ymmärrä asioiden luonnollista järjestystä.
- Asiat muuttuvat. - Ole silloin valmiina.
Pidä sitä läksiäislahjana.
Odota!
- Etkö ymmärrä, että tämä on lahja? - Kirous tämä on!
- Mitä he tekivät meille? - Se selviää teille pian.
- He tekivät meistä kaltaisiasi. - Niin.
- Miksi? - Hän haluaa käyttää teitä suojelemaan itseään.
- Kuolisin ennemmin. - Sille ei ole tarvetta.
Aika on koittanut. Auringon noustessa häivyn täältä.
Kaikki, jotka haluavat ottaa sen riskin, voivat seurata minua.
Näiden muurien tuolla puolen odottaa uusi elämä.
Voit olla osa sitä yhtenä meistä tai jäädä tänne palvelemaan heitä.
Herrat tulevat.
Täällä on uusia koiria tänään, katsotaanpa.
Tulit liian myöhään. Hän on jo lähtenyt.
Oletteko kanssani?
Sabas, Xristo, vapauttakaa muut. Loput tulevat mukaani.
Olette vapaita. Liikettä!
Tänne!
Tänne alas!
Juoskaa!
Liikettä!
Ammu!
Raze!
Et voi tehdä mitään.
- Palaan vielä. Lupaan sen. - Ei!
Herrani!
Herrani, Lucian on karannut.
Menkää metsään. Mene!
Herrani.
Tannis!
Niin, herrani?
- Missä on avain, jonka annoin tätä varten? - Lukitsin sen itse asevarastoon.
Miten tämä on sitten auki?
- Minulla ei ole aavistustakaan. - Minulla taitaa olla.
- Tapa hänet. - Ei! Minä pyydän.
Tarkistakaa asevarasto. Tähän täytyy olla selitys.
Menemmekö?
- En ole koskaan ollut muurien ulkopuolella. - Nauti siitä vielä kun voit, Xristo, -
sillä kohta taistelemme tiemme takaisin sisään.
Me kaikki emme päässeet ulos, emmekä jätä veljiämme mätänemään sinne.
Me nöyryytimme Viktoria, ja he joutuvat maksamaan siitä.
Olimme onnekkaita päästessämme ulos ja meitä on vain kourallinen eikä meillä ole aseita.
Totta. Voitko opastaa meidät sen aatelisen maille, joka toi sinut tänne?
- Voin. - Hyvä. Mennään!
Sen täytyy olla täällä.
Panin sen tänne.
Tässä.
Hänen on täytynyt tehdä toinen.
En koskaan epäillyt sinua.
Aikomukseni ei ole poistaa kahletta kaulaltanne -
vain korvatakseni sen toisella.
Saatte valita. Voitte paeta ja piiloutua tai jäädä ja taistella.
Jokainen, joka taistelee kanssani, saa vapautensa -
ja halutessaan kuolemattomuuden.
Täältä länteen on muita kartanoita.
Haluan, että lähdet sinne ja katsot, kuinka moni liittyy joukkoomme.
Tapaan sinut täällä kahden päivän päästä.
- Isä. - Säikäytinkö sinut, kultaseni? Olen pahoillani.
Ei, et säikäyttänyt.
Minulle selvisi, että olen ollut ajattelematon.
Olin niin oman ahdistukseni vallassa Lucianin petoksen vuoksi, -
etten ajatellut sinun tunteitasi ollenkaan.
- Minun tunteitaniko? - Ne luikertelevat elämäämme, -
ja unohdamme niiden syntymän irvikuvan.
Tunsin itsekin lempeyttä Luciania kohtaan.
Hän olisi voinut olla mitä vain. Kenties jopa kuolemanjakaja.
Niin.
Ehkä.
Mutta hän ei ollut kaltaisemme, vai oliko?
Autoitko hänet pakoon?
Autoinko? En tietenkään.
Valehteletko minulle?
Olen tehnyt monia asioita vastoin tahtoasi, mutta hän on lycan.
Olen pahoillani, kultaseni, -
mutta et jätä minulle vaihtoehtoja.
Isä, ole kilt...
Halusin uskoa valheisiisi.
Vaikka tiesin, ettei se voi olla totta. Ei oma tyttäreni. Miten saatoit tehdä sen?
Isä, rakastan häntä.
Olet pettänyt minut -
ollaksesi eläimen kanssa!
Rakastin sinua enemmän kuin mitään muuta!
Hän ei saa poistua huoneestaan!
Ei, saimme käskyn odottaa.
Tällä vauhdilla meillä on riittävästi miehiä viikon loppuun mennessä.
- Onko Sonjasta näkynyt merkkiäkään? - Ei.
- Hänen olisi pitänyt jo tulla. - Lucian, en näe syytä odottaa häntä.
- Hän ei ole yksi meistä. - Joko unohdit, että hän vapautti meidät?
Hän on vampyyri. Hän petti sinut ja voi johtaa heidät tänne.
Kuolemanjakajat ovat epäilemättä perässämme ja lopulta he löytävät meidät, -
mutta eivät hänen opastamanaan.
Luotan henkeni Sonjan käsiin ja niin kauan kuin olen johdossa, luotat sinäkin.
Minähän käskin olla hiljaa.
Lucian on ryöstänyt kaksi kartanoa Brashovissa ja häipynyt siellä olleiden aseiden kanssa.
- Orjat ovat liittyneet häneen. - Vapaus on tauti siinä missä Williamin vitsauskin.
- Teidän on otettava lemmikkinne kiinni. - Kiitos, Coloman.
En ole huomannut ilmeistä asiaa. Minun ei tarvitse tehdä mitään.
Lucian palaa omasta vapaasta tahdostaan.
Minulla on jotain, mitä hän haluaa.
Arvon rouva.
- Luka, mitä nyt? Missä hän on? - Sonja on pidätetty.
Viktor tietää teistä kahdesta.
- Hän tappaa Sonjan. - Ajattelin, että sinun pitäisi tietää tämä.
Ei vielä mitään, herrani.
- Tiedät, että se on ansa. - En anna Sonjan kuolla yksin.
Nämä ihmiset seurasivat sinua tänne. Jos menet, me häviämme.
Kerron salaisuuden. He vain luulivat seuraavansa minua, -
vaikka seurasivatkin ajatusta vapaudesta. Se sai heidät tänne.
Sinä voit pitää heidät yhdessä ennen paluutani ja johtaa heitä, jos en palaa.
- Oletko kunnossa? - Olen.
- Lucian, olit jo vapaa. - En ilman sinua.
Meidän on lähdettävä.
Herrani, tyttärenne on karannut.
Tietysti on.
Tätä tietä!
- Tuo. - Kyllä, herrani.
Nyt!
Miten kehtaat nostaa kätesi minua vastaan?
- En halua tätä. - Olen isäsi!
- Luuletko voittavasi minut? - En halua voittaa sinua.
Minun tappamiseni ei pelasta rakasta lycaniasi.
Kutsu miehesi pois lapsenlapsesi tähden.
Tämä on ihme, isä. Sukuhaarojen liitto.
Kiroan päivän, jolloin äitisi synnytti sinut.
Tuo olento sisälläsi on epäsikiö!
Tämä on ohi. Viekää hänet pois!
Ymmärrätkö, mitä olet tehnyt? Tämä yö ei liittynyt sinuun vaan häneen.
Olisin luovuttanut Lucianin neuvostolle, eikä heidän olisi tarvinnut tietää tahdittomuudestasi.
Mutta en enää tämän jälkeen.
Ei!
Tätä ei olisi tapahtunut, ellen olisi lähtenyt.
Silloin et olisi ollut oma itsesi.
Olit oikeassa. Kenenkään ei pitäisi elää näin.
Veljesi ovat vapaita sinun ansiostasi.
- Asiat ovat muuttuneet tekojesi ansiosta. - Petin sinut.
Et pettänyt. Lucian, rakkaani, -
et ole pettänyt minua.
Omat valintani toivat minut tänne, et sinä.
Sanoit itse, että on riskejä, joita olet valmis ottamaan puolestani.
Samoin minä olin valmis siihen sinun ja meidän vuoksi.
Avatkaa ovi.
- Ei. - Ulos!
Ei! Tapan teidät kaikki!
Syytetty on syyllistynyt petturuuteen yhteisöä kohtaan.
Hän on tapaillut eläimiä ja avustanut heidän paossaan.
Olen pelastanut tämän yhteisön monta kertaa.
Olet tappanut kaltaisiasi ja ollut sekoittamassa sukuhaaroja.
Sen seurauksena sisälläsi itää olio.
Aiempi kunniasi ei anna nykyistä syyllisyyttäsi anteeksi, -
kuten ei paikkasi neuvostossakaan.
Rangaistus näistä rikoksista on kuolema.
Miten äänestätte?
- Jaa. - Jaa.
Hän on tyttärenne.
- Jaa. - Viekää hänet kammioon!
- Ei! Ette voi tehdä tätä. - Tulkaa kanssamme.
Viktor, ei!
Ei, Viktor!
Ei!
Lucian.
Ei, Sonja. Katso minua!
Rakastan sinua.
Ja minä rakastan sinua.
Kasvosi eivät taida olla täällä, kun tämä on ohi?
Hyvästi, rakkaani.
Ei...
Ei!
Sonja!
- Hakekaa veitseni. - Kyllä, herrani.
Herrani...
Mene vapauttamaan muut. Mene!
Seuratkaa minua.
- Haluatteko kostaa? - Haluamme!
Siihen on tilaisuus ulkona. Menkää.
Nyt on suurempiakin huolia kuin rakkaat käärösi.
Mene heti vanhimpien luokse!
Tappakaa nuo koirat!
Viktor.
- Turmelit tyttäreni. - Rakastin häntä!
Sinä tapoit hänet!
Minun olisi pitänyt murskata sinut syntyessäsi.
Niin olisi.
Mutta et tehnyt sitä.
Lucian!
Se on ohi.
Ei.
Tämä on vasta alkua.
Anna, kun kerron jotain rakastetusta pimeyden isästäsi.
Hän tappoi perheesi, eivät lycanit.
Kun tuli sinun vuorosi, hän ei kyennyt imemään sinua kuiviin.
Muistutit niin paljon hänen rakasta Sonjaansa, -
tytärtä, jonka hän tuomitsi kuolemaan.
Valetta.